![Prana_1183.jpg](https://images.squarespace-cdn.com/content/v1/5b797ea62487fdc378a0e6fb/1582376225829-FC3M1PJ9AE7MNKCA42TP/Prana_1183.jpg)
Når man insisterer på at være yogalærer, ikke yogasalgsassistent, må man med jævne mellemrum spørge sig selv, om man stadig har en plads i yogaverdenen, eller om det, man tilbyder, simpelthen er forældet. Om man burde dreje nøglen om og overlade besværet til dem, der er meget bedre end man selv er det til at gøre yogaen til forretning og eleven til kunde. For uden elever er der vel slet ikke brug for en lærer. Og da især ikke en gammeldags en af slagsen, der insisterer på, at hun ikke primært er en serviceudbyder på lige fod med negleteknikeren og Wolt-buddet. Og at det, hun underviser, ikke centrerer sig om forbrug, optimering og kortvarige glimt af velvære. Selvom det er forbrug, optimering og kortvarige glimt af velvære alle tror, de vil have.
En af de mentale gaver, som yogaen potentielt kan give os, er en kropsliggjort oplevelse af livet, når det er allermest enkelt. Hvor alt det, vi hele tiden bliver bedt om at være og forholde os til uden for yogasalens trygge vægge, glider i baggrunden. I en sådan grad at vi af og til næsten glemmer, at det eksisterer. Lidt som når en sommerferie er bedst, og man vandrer rundt på må og få og suger verden til sig.
Vi kender dog sikkert alle sammen til oplevelsen af, hvor hurtigt de gode, nærværende sommerferievaner forsvinder som dug for solen det øjeblik, vi vender tilbage til hverdagen igen, og følelsen af nærvær erstattes med følelsen af at være konstant overvældet.
Nogenlunde sådan oplever jeg nogle gange at blive overvældet, når jeg støder på opslag om yoga på de sociale medier. Først og fremmest fordi jeg har så utrolig svært ved at genkende mig selv og min undervisning i dem.
![](https://images.squarespace-cdn.com/content/v1/5b797ea62487fdc378a0e6fb/1534709630001-4JFRO5D4D7ZEMYMSVVT6/AC13616.jpg)
The Embrace of Earth
Excerpt from AC’s work-in-progress book “Sacred imperfection - living, breathing yoga”
How do we face the obstacles that are bound to block our passage from time to time as we travel on the road of life? In one of the most beautiful verses of the Yoga Sutras, Patanjali describes how meeting pleasant things and people with friendliness, meeting unhappy, sorrowful circumstances with compassion, meeting truly good things with delight and really bad ones with equanimity will make the consciousness settle (1.33).
I think it’s safe to say that for most people dedicated to the practice of yoga, compassion is regarded as something that carries as much capital (in this case spiritual) as driving the newest Audi does if you’re a banker or reading Proust on your vacation if you’re an academic. And in a world where compassion is sorely needed to replace the walls that we literally and figuratively build to close ourselves off from those who suffer, this is a good thing.